# Beginners' Guide (Česky)

Summary help replacing me
Toto je detailní příručka popisující instalaci, a konfiguraci plnohodnotného systému Arch Linux. Po kapitolu 3.2.4 je příručka aktualizována, tj. nově přeložena, s ohledem na na vypuštění instalátoru AIF z nových instalačních medií Arch Linuxu.
Related
Oficiální instalační příručka (Česky)

## Předmluva

### Úvod

Vítejte. Tento dokument vás provede procesem instalace a konfigurace Arch Linuxu, jednoduché, lehké distribuce GNU/Linuxu zaměřené na pokročilejší uživatele. Tento průvodce je určen novým uživatelům, ale může sloužit jako zdroj informací a referenční příručka i ostatním.

Před instalací samotnou není od věci přojít si FAQ.

Hlavní vlastnosti Arch Linuxu:

- Jednoduchý návrh a filozofie
- Všechny balíčky distribuce jsou zkompilované pro architektury i686 a x86_64
- Archlinux uplatňuje tzv. Rolling-release model, kdy se všechen instalovaný software průběžně aktualizuje na nejnovější stabilní verzi.
- Archlinux používá tzv. BSD style (BSD styl init skriptů.)
- mkinitcpio: Jednoduchý a silný tvůrce initrd obrazů.
- Pacman, lehký a výkonný správce balíčků s malými nároky na paměť.
- Arch Build System: systém pro vytváření balíčků představuje jednoduchý ale mocný nástroj na kompilaci vlastních balíčků ze zdrojových kódů.
- Arch User Repository: nabízí mnoho tisíc uživateli vytvořených skriptů vytvářejících balíčky a je i příležitostí ke sdílení vašich vlastních tzv. "build skriptů".

### License

Autorská práva Arch Linux, pacman, dokumentaci and konfigrační skripty drží Judd Vinet (Copyright © 2002-2007) a Aaron Griffin (Copyright © 2007-2012). Výše ivedené podleéha licenci GNU General Public License Version 2.

### The Arch Way

Arch je navržený tak, aby byl co nejjednodušší.

"Jednoduchý" v tomto slova smyslu znamená "bez nepotřebných rozšíření, modifikací nebo komplikací". Ve zkratce: elegantní a minimalistický přístup.

### O tomto průvodci

Instalace Archlinuxů probíhá s pomocí sady instalačních skriptů. Tento průvodce shrnuje základy instalačního procesu pomocí těchto skriptů.

Note: Archlinux od verze instalačního media 2012.07.15 již nemá AIF, tedy instalátor v tradičním smyslu slova.

V případě jakýchkoli problémů hledejte řešení na komounitou udržované Arch wiki, která je skvělým zdrojem informací. Pokud nemůžete svou odpověď najít jinde, zkuste IRC kanál (irc://irc.freenode.net/#archlinux) nebo fórum uživatelů Archlinuxu. Informace o příkazech, které neznáte najdede v `manuálových stránkách`. Stránku k příslušnému příkazu zobrazíte zadáním `man příkaz` do konzole.

Note: Chcete-li získat správně nainstalovaný a nakonfigurovaný systém, postupujte podle tohoto průvodce co nejpřesněji, takže prosím čtěte pečlivě. Vždy doporučujeme přečíst nejprve celý oddíl, než se pustíte do dílčích kroků.

Tento průvodce je rozdělen na 4 části:

- Část I: Příprava na instalaci
- Část II: Instalace systému
- Část III: Po instalaci
- Část IV: Extra

## Příprava na instalaci

Note: Pokud chcete instalovat z již existující instalace GNU/Linuxu postupujte podle tohoto návodu (anglicky). To se vám může hodit zejména pokud chcete instalovat Arch vzdáleně pomocí VNC nebo SSH.

### Získání instalačního média

Oficiální instalační médium můžete stáhnout odsud. V současné době je aktuání instalační médium 2012.09.07 a tomuto instalačnímu mediu tento průvodce odpovídá.

#### Zápis obrazu ISO na CD/DVD nebo Flash disk

- "Vypalte" obraz .iso na CD nebo DVD vaším oblíbeným vypalovacím nástrojem.
- Nebo zapište obraz .iso na USB Flash disk. Jak to udělat se dozvíte zde.

Note: Kvalita optických mechanik, stejně jako CD medií, se liší. Doporučujeme vypalovat obraz nižší rychlostí, 4x nebo 2x. Pokud budete mít při instalaci problémy s médiem, zkuste vypálit disk nejmenší možnou rychlostí.

#### Instalace přes síť

Místo vypalování bootovacího média a CD nebo USB disk, můžete také nabootovat .iso obraz přes síť. Tento postup lze použít, v případě, že už máte nastavený server. Více informací najdete v článku Instalace Archu přes síť (anglicky), pak pokračujte na Spuštění instalačního média.

#### Instalace do virtuálního stroje

Instalace do virtuálního stroje je vhogná, když se chcete seznámit s Arch Linuxem a postupuem instalace a přitome nechcete opustit váš stávající operační systém a zasahovat do diskových oddílů. Také vám to umožní mít tohoto průvodce pro začátečníky během instalace otevřený v prohlížeči. Někteří uživatelé také shledávají výhodným mít nezávislou instalaci Arch Linuxu ve virtuálním stroji pro testovací účely.

Příklady virtualizačních nástrojů jsou VirtualBox, VMware, QEMU, Xen, Varch, Parallels.

Přesný postup instalace do virtuálního stroje závisí na použitém software, ale obecně sestává z těchto kroků:

1. Vytvoření virtuálního diskového oddílu pro nový operační systém.
2. Správná konfigurace parametrů budoucího virtuálního stroje.
3. Spuštění staženého obrazu .iso z virtuální CD mechaniky virtuálního stroje.
4. Další kroky podle Spuštění instalačního média.

Jako další zdroje informací mohou být užitečné tyto články:

- Arch Linux VirtualBox Guest (anglicky)
- Installing Arch Linux from VirtualBox (anglicky)
- VirtualBox Arch Linux Guest On Physical Drive (anglicky)
- Installing Arch Linux in VMware (anglicky)

### Spuštění instalačního média

Nejprve může být třeba změnit v BIOSu počítače pořadí zařízení ze kterých se počítač postupně spouští. Je-li to třeba, při spuštění počítače stiskněte klávesu pro vstup do BIOSu (obvykle `Delete`, `F1`, `F2`, `F11` nebo `F12`). Až tak učiníte mělo by dojít ke spuštění instalačního média. Pro započetí instalace vyberte v menu "Boot Arch Linux" a stiskněte `Enter`.

Tip: Pro základní instalaci je potřeba alespoň 64MB operační paměti.
Note: Uživatelé,kteří usilují o instalaci Arch Linuxu vzdáleně přes SSH musí v tomto bodě instalace provést další kroky, které umožní SSH připojení k běžícímu prostředí Live CD. Pokud vás to zajímá, přečtěte si tento článek (anglicky).

##### Ověření zda "bootujeme" v UEFI režimu

V případě, že máte základní desku vybavenou UEFI, se při spuštění CD/DVD spustí tzv. UEFI shell, který se dotáže zda povolíte spuštění spouštěcího skriptu `startup.nsh`. Spuštění UEFI shellu povolte. Po spuštění instalačního média zkontrolujte, zda jste skutečně "nabootovali" v UEFI režimu. Ještě před použitím `chroot` nahrajte `efivars` jaderný modul a pak zkontrolujte existenci souborů v adresáři `/sys/firmware/efi/vars/`:

    # modprobe efivars       # before chrooting
    # ls -1 /sys/firmware/efi/vars/

Note: Jaderný modul `efivars` detekuje a pro systém zpřístupní běhové proměnné UEFI systému `/sys/firmware/efi/vars`. Tento modul se nenahrává automaticky. Pokud neexistují žádné soubory v `/sys/firmware/efi/vars`, nebyl zřejmě modul zaveden nebo bylo jádro spuštěno s parametrem `noefi`. Tyto proměnné pak upravuje `efibootmgr`, který doplní položky zavaděče do spouštěcí nabídky UEFI systému. Máme-li spuštěno ve standardním BIOS režimu, není při zavedení modulu `efivars` generována žádná chyba. Pro kontrolu, zda jsme skutečně v UEFI režimu, je třeba zkontrolovat soubory v `/sys/firmware/efi/vars`.
Note: Ony totiž některé základní desky "jen vypadají", že disponují plnohodnotným UEFI systémem, ale ve skutečnosti bootují standardní BIOS (pozn. překl).

##### Řešení problémů se spuštěním

- Pokud má váš systém grafickou kartu integrovanou v chipsetu a spuštění instalačního média zkončilo černou obrazovkou, je zřejmě problém v tzv. Kernel Mode Setting (KMS). Tento problém pravděpodobně obejdete tak, že změníte parametry spuštění instalačního médie. Restartujte systém, vyberte v menu instalačního media nabídku, která spouští systém (i686 nebo x86_64) a stiskněte klávesu `Tab`. Tím se dostanete do editačního režimu, kde na úplný konec řádku připište `nomodeset` a stiskněte `Enter`. Pokud nechcete úplně zakázat KMS, zkuste místo toho parametr `video=SVIDEO-1:d`. Podrobnosti viz. tento článek.

- Pokud obrazovka nezčerná, ale start systému se "zasekne" ve fázi spuštění jádra, doplňte (viz. o bod výše) na konec řádku parametr `acpi=off`.

## Instalace

Nyní se nacházíte v příkazové řádce, automaticky přihlášený jako root.

### Nastavení jazyka

Tip: Toto nastavení není pro většinu uživatelů potřeba. Praktické to může být, pokud chcete během instalace zapisovat konfigurační soubory ve svém jazyce nebo pokud potřebujete například zadat heslo k Wi-Fi včetně znaků diakritiky nebo chcete mít zprávy systému (případné chybové hlášky) ve svém jazyce.

Ve výchozím nastavení je rozložení klávesnice nastaveno na `us`. Pokud máte jiné rozložení klávesnice než US zadejte příkaz:

    # loadkeys layout

...kde layout může být například `fr`, `uk`, `be-latin1`, atd. Viz. tento seznam možných rozložení.

Tip: Pro češtinu během instalace zadejte: `loadkeys cz-qwertz`.

V souvislosti ze změnou rozložení kláves je obvykle třeba změnit i písmo, protože většina jazyků obsahuje více znaků než anglická abeceda. Jinak budou neznáme znaky zobrazeny jako čtverečky nebo jiné symboly. Mějte na paměti, že název zakové sady obsahuje velká a malá písmena a musí být zapsán přesně, např.:

    # setfont Lat2-Terminus16

Tip: Je vhodný i pro češtinu.

Jazyk je ve výchozím nastavení nastaven na angličtinu. Pokud chcete nastavit jazyk pro proces instalace upravte soubor locale, kde smažte znak `#` na začátku řádku požadovaného jazyka a kódování. Prosíme, vždy takto vyberte alespoň kódování `UTF-8`.

Použijte editor nano, pro češtinu takto:

    # nano /etc/locale.gen

    cs_CZ.UTF-8 UTF-8
    cs_CZ ISO-8859-2

Stiskněte `Ctrl+X` pro ukončení editoru, klávesu `Y` pro potvrzení a klávesu `Enter` pro uložení pod stejným názvem, tedy přepsání souboru. Pak spusťte příkazy:

    # locale-gen
    # export LANG=cs_CZ.UTF-8

Pamatujte, že národní mapu kláves aktivujete / deaktivujete stiskem `Levý Alt+Levý Shift`.

### Nastavení připojení k internetu

Při spuštění instalace se automaticky spouští síťový démon `dhcpcd`, který se pokusí konfigurovat připojení k internetu síťovým kabelem, je-li toto dostupné Zkuste tedy "pingnout" nějaký web v internetu, abyste ověřili funkčnost připojení. Google například, vždy běží :-):

    # ping -c 3 www.google.com

    PING www.l.google.com (74.125.132.105) 56(84) bytes of data.
    64 bytes from wb-in-f105.1e100.net (74.125.132.105): icmp_req=1 ttl=50 time=17.0 ms
    64 bytes from wb-in-f105.1e100.net (74.125.132.105): icmp_req=2 ttl=50 time=18.2 ms
    64 bytes from wb-in-f105.1e100.net (74.125.132.105): icmp_req=3 ttl=50 time=16.6 ms

    --- www.l.google.com ping statistics ---
    3 packets transmitted, 3 received, 0% packet loss, time 2003ms
    rtt min/avg/max/mdev = 16.660/17.320/18.254/0.678 ms

Obdržíte-li hlášku `ping: unknown host`, budete muset nastavit síť ručně, jak je vysvětleno níže.

V opačném případě pokračujte kapitolou Příprava pevného disku.

#### Připojení síťovým kabelem

Jste-li připojeni síťovým kabelem a démon `dhcpcd` nenakonfiguroval funkční připojení k internetu automaticky, postupujte podle tohoto návodu.

Je-li váš počítač připojen k síti ethernet, existuje téměř vždy jedno síťové rozhraní pojmenované `eth0`. Máte-li více síťových karet, jejich názvy sledují tuto konvenci `eth1`, `eth2` atd..

Pri konfiguraci sítě potřebujete znát tyto parametry platné pro vaši síť:

- Pevnou IP adresu.
- Masku podsítě.
- IP adresu výchozí brány.
- IP adresu alespoň jednoho DNS serveru.
- Případně jméno domény (pokud se neacházíte v místní síti, kde na tom nezáleží).

Nejprve aktivujeme síťové rozhraní `eth0`:

    # ip link set eth0 up

Nastavíme mu pevnou IP adresu:

    # ip addr add <ip address>/<subnetmask> dev <interface>

například:

    # ip addr add 192.168.1.2/24 dev eth0

Více možností získáte na manuálové stránce: spusťte příkaz `man ip`.

Nastavíme výchozí bránu:

    # ip route add default via <ip address>

například:

    # ip route add default via 192.168.1.1

V souboru `resolv.conf` nastavíme IP adresy DNS serverů a jméno místní domény:

    # nano /etc/resolv.conf

    nameserver 61.23.173.5
    nameserver 61.95.849.8
    search example.com

Note: V současné době můžete nastavit maximálně 3 různé jmenné (DNS) servery, tj. 3 řádky `nameserver`.

Nyní byste měli mít funkční připojení k inernetu. Není-li tomu tak, konzultujte podrbnou stránku konfigurace sítě (anglicky).

#### Bezdrátové připojení

Tento postup vám umožní získat během instalace bezdrátové (Wi-Fi) připojení k internetu.

Po spuštění instalačního prostředí máte k dispozici ovladače pro bezdrátová zařízení i nástroje pro jejich konfiguraci. Pro úspěšnou konfiguraci připojení je ovšem důležité je vědět, jaký hardware bezdrátové sítě ve svém počítači. Mějte na paměti, že následující kroky nastaví síť pouze v instalačním prostředí. Tyto kroky pak (nebo jinou ekvivalentní formu konfigurace bezdrátové sítě) bude nutné opakovat v nově nainstalovaném systému až ho nakonec spustíme.

Také si uvědomte, že pokud není při instalaci potřeba bezdrátové připojení, můžete následující kroky provést kdykoliv později.

Note: Následující příklad používá jako název bezdrátového rozhraní wlan0 a 'linksys' jako ESSID sítě, ke které se připojujeme. Nezapomeňte tyto parametry změnit tak, aby odpovídaly vaší situaci.

Základní postup:

- Identifikujte bezdrátové rozhraní

    # lspci | grep -i net

nebo, púokud máte USB Wi-Fi zařízení:

    # lsusb

- Zadáním příkazu `iwconfig`, se ujistěte, že `udev` zavedl správný ovladač zařízení a že ovladač vytvořil síťové rozhraní.

Note: Jestli nevidíte výstup podobný tomuto, pak ovladač zařízení nebyl zaveden. V tom případě musíte zavést ovladač sami. Prosím následujte tyto instrukce (anglicky).

    # iwconfig

    lo no wireless extensions.
    eth0 no wireless extensions.
    wlan0    unassociated  ESSID:""
             Mode:Managed  Channel=0  Access Point: Not-Associated
             Bit Rate:0 kb/s   Tx-Power=20 dBm   Sensitivity=8/0
             Retry limit:7   RTS thr:off   Fragment thr:off
             Power Management:off
             Link Quality:0  Signal level:0  Noise level:0
             Rx invalid nwid:0  Rx invalid crypt:0  Rx invalid frag:0
             Tx excessive retries:0  Invalid misc:0   Missed beacon:0

V tomto příkladě je `wlan0` jméno bezdrátového síťového rozhraní.

- Zapněte bezdrátové rozhraní příkazem:

    # ip link set wlan0 up

Některé bezdrátové adaptéry mohou kromě kromě ovladačů vyžadovat ještě firmware. Pokud váš adaptér vyžaduje firmware, při zapnutí rozhraní nejspíš dostanete takové chybové hlášení:

    # ip link set wlan0 up

    SIOCSIFFLAGS: No such file or directory

Pokud si nejste jistí jaký firmware potřebujete, příkazem `/usr/bin/dmesg` zobrazte log jádra a v něm najděte žádost zařízení o zavedení firmwaru.

Toto je například hlášení bezdrátového chipsetu Intel, který važaduje firmware::

    # dmesg | grep firmware

    firmware: requesting iwlwifi-5000-1.ucode

Pokud neuvidíte žádný výstup, váš bezdrátový adaptér nejspíš firmware nevyžaduje.

Warning: Firmware pro bezdrátové adaptéry je naleznete při běhu instalačního prostředí v `/usr/lib/firmware`, ale je potřeba ho ručně přidat do nově instalovaného systému, jinak po restartu nebudete mít k dispozici bezdrátovou síť! Výběr a instalace balíčků bude popsána později. Ujistěte se, že při výběru nezapomenete nainstalovat jak ovladače tak jejich odpovídající firmware! Informace o požadavcích různých bezdrátových čipů najdete v článku Wireless Setup.

Nakonec použijte pro připojení k síti příkaz `wifi-menu` z balíčku nástrojů netcfg:

    # wifi-menu wlan0

Nyní byste měli mít k dispozici funkční připojení k internetu. Není-li tomu tak, hledejte řešení zde (anglicky).

#### Připojení xDSL (PPPoE), analogovým modemem nebo ISDN

Máte-li xDSL (ADSL/VDSL) router v režimu bridge, spusťte:

    # pppoe-setup

- Zadejte uživatelské jméno, které vám přidělil poskytoval připojení.
- Stiskněte `Enter` pro zadání "eth0".
- Stiskněte `Enter` pro volbu "no", takže budete připojeni neustále..
- Zapište `server` (to je nejobvyklejší možnost).
- Stiskněte `1` pro volbu firewall.
- Zadejte heslo, které vám přidělil poskytoval připojení.
- Stiskněte `y` k ukončení průvodce.

Tato nastavení použijete a připojení spustíte příkazem:

    # pppoe-start

Připojení analogovým modem nebo ISDN popisuje tento návod: Direct Modem Connection (anglicky).

#### Připojení za serverem proxy

Pokud je vaše připojení chráněno (a omezeno) proxy serverem, bude třeba nastavit proměnné prostředí `http_proxy` a `ftp_proxy`. V tom případě se podívejte sem.

### Příprava pevného disku

Warning: Rozdělování pevného disku může zničit vaše data. Nezapomeňte si zálohovat důležité soubory.

Úplným začátečníkům doporučujeme použít před instalací Arch Linuxu nějaký grafický nástroj, jako je například GParted, který lze spustit z některé z "live" distribucí Linuxu, jako jsou Parted Magic, Ubuntu, Linux Mint, a další. Viz. stránka Partitioning (anglicky), kde najdete základní informace i důležitá doporučení pokud jde souborové systémy.

Note: `cfdisk` je natolik uživatelsky nepřívětivý, že je i pro zkušeného uživatele rychlejší použít před instalací Gparted. (pozn. překl.)

Pokud jste rozdělení oddílů disku provedli před instalací, můžete přejít k části Nastavení přípojných bodů.

V opačném případě, vizte následující příklad.

#### Příklad

Instalační medium Arch Linuxu obsahuje tyto nástroje:

- cfdisk – podporuje pouze MBR tabulky oddílů.

- gdisk – podporuje pouze GPT tabulky oddílů.

- parted – podporuje oboje.

Tento příklad používá nástroj cfdisk, ale není problém použít např. gdisk, který umožňuje použít GPT tabulku oddílů.

Note: Pokud máte základní desku vybavenou UEFI musíte vytvořit zvláštní diskový oddíl tzv. UEFI System partition. Viz. tento článek (anglicky).
Note: Pokud budete instalovat zavaděč GRUB v režimu BIOS-GPT, musíte vytvořit "BIOS Boot Partition" o velikosti 2 MiB. Viz. GRUB#GPT_specific_instructions (anglicky).
Note: Pokud instalujete Arch Linux na flash disk, přečtěte si Installing Arch Linux on a USB key (anglicky).
Note: Pokud neplánujete tzv. "dual boot" spolu s opreačním systémem Windows, doporučujeme použít GPT tabulku oddílů místo MBR. V tom případě budete muset použít pro rozdělení disku gdisk nebo parted. Seznam výhod tohoto řešení najdete zde (anglicky).

    # cfdisk /dev/sda

Warning: Až sem je překlad aktuální. Následuje kus textu z anglické verze.

The example system will contain a 15 GB root (`/`) partition, a 1 GB `swap` partition, and a `/home` partition for the remaining space.

It should be emphasized that partitioning is a personal choice and that this example is only for illustrative purposes. See Partitioning.

Root:

- Choose New (or press `N`) – `Enter` for Primary – type in "15360" – `Enter` for Beginning – `Enter` for Bootable.

Swap:

- Press the down arrow to move to the free space area.
- Choose New (or press `N`) – `Enter` for Primary – type in "1024" – `Enter` for Beginning.
- Choose Type (or press `T`) – press any key to scroll down the list – `Enter` for 82.

Home:

- Press the down arrow to move to the free space area.
- Choose New (or press `N`) – `Enter` for Primary – `Enter` to use the rest of the drive (or you could type in the desired size).

Here's how it should look like:

    Name    Flags     Part Type    FS Type          [Label]       Size (MB)
    -----------------------------------------------------------------------
    sda1    Boot       Primary     Linux                             15360
    sda2               Primary     Linux swap / Solaris              1024
    sda3               Primary     Linux                             133000*

Double check and make sure that you are happy with the partition sizes as well as the partition table layout before continuing.

If you would like to start over, you can simply select Quit (or press `Q`) to exit without saving changes and then restart cfdisk.

If you are satisfied, choose Write (or press `Shift+W`) to finalize and to write the partition table to the drive. Type "yes" and choose Quit (or press `Q`) to exit cfdisk without making any more changes.

Simply partitioning is not enough; the partitions also need a filesystem. To format the partitions with an ext4 filesystem:

Warning: Double check and triple check that it's actually `/dev/sda1` that you want to format.

    # mkfs.ext4 /dev/sda1
    # mkfs.ext4 /dev/sda3

Format and activate the swap partition:

    # mkswap /dev/sda2
    # swapon /dev/sda2

Warning: Zde končí vložený aktuální text, následuje starý neaktuální překlad.

### Mount the partitions

Each partition is identified with a number suffix. For example, `sda1` specifies the first partition of the first drive, while `sda` designates the entire drive.

To see the current partition layout:

    # lsblk /dev/sda

Pay attention, because the mounting order is important.

First, mount the root partition on `/mnt`. Following the example above (yours may be different), it would be:

    # mount /dev/sda1 /mnt

Then mount the `/home` partition and any other separate partition (`/boot`, `/var`, etc), if you have any:

    # mkdir /mnt/home
    # mount /dev/sda3 /mnt/home

In case you have a separate `/boot` partition:

    # mkdir /mnt/boot
    # mount /dev/sdaX /mnt/boot

In case you have a UEFI motherboard, mount the UEFI partition:

    # mkdir /mnt/boot/efi
    # mount /dev/sdaX /mnt/boot/efi

### Výběr balíčků

Všechny balíčky, které se instalují jsou z repozitáře [core]. Balíčky jsou dále rozděleny do skupin Base a Base-devel. Informace o balíčcích a zběžný popis najdete zde.

Nejprve vyberte skupiny balíčků:

Note: Skupina base je automaticky vybrána. Použijte mezerník k označení nebo odznačení balíčků.

Base
  Balíčky z [core] repozitáře poskytují minimální základní prostředí. Tuto skupinu vyberte vždy a odznačte jen ty balíčky, které opravdu nepotřebujete.
Base-devel
  Dodatečné balíčky z [core], jako`make` a `automake`. Většina začátečníků by měla tuto skupinu vybrat, protože tyto programy nejspíš později bude potřeba.

Po vybrání skupin bude zobrazen seznam všech balíčků k instalaci. Nyní je možné zrušit některé zbytečné programy. Použijte mezerník o označení a odznačení.

Note: Pokud chcete připojení k bezdrátové síti, nezapomeňte vybrat balíček wireless_tools. Některé bezdrátové adaptéry také potřebují ndiswrapper a/nebo firmware. Pokud chcete používat WPA šifrování, budete také potřebovat wpa_supplicant. Stránka Wireless Setup vám pomůže vybrat správné balíčky pro vaše zařízení. Také zvažte instalaci netcfg, který vám pomůže s konfigurací sítových profilů v novém systému.

Po vybrání potřebných balíčků se vraťte do menu a pokračujte dalším krokem, Install Packages.

### Instalace balíčků

Instalace balíčků nainstaluje vybrané balíčky do nového systému. Pokud vyberete jako zdroj CD/USB nainstalují se balíčky přímo z instalačního média. Pokud jste zvolili Netinstall, stáhnou se z internetu nejaktuálnější balíčky.

Note: V některých instalátorech budete dotázání, jestli chcete zachovat cache pacmana. Pokud zvolíte ano, budete mít možnost později downgradovat balíček na předchozí verzi, takže tuto volbu doporučujeme (cache je možné kdykoliv v případě potřeby vyčistit).

Po stažení všech balíčků zkontroluje instalátor jejich integritu a nainstaluje je do systému.

### Konfigurace systému

Tip: Pečlivé následování průvodce a pochopení jednotlivých voleb je důležité ke správně konfiguraci Arch Linuxu.

V této fázi instalace provedete nastavení vaší nové instalace Arch Linuxu. Předchozí verze instalátoru obsahovaly hwdetect, který sbíral infromace o dostupném hardware a na základě toho generoval konfiguraci systému. Tato funkce byla nahrazena moderním nástrojem udev, který by měl zvládnout načíst většinu potřebných modulů automaticky behěm startu systému.

Nejdřív budete dotázání, který editor chcete použit. Vyberte nano, joe nebo [[Vim|vi]. `nano` je všeobecně považováno za nejjedndušši z uvedených tří editorů. Na wiki stránkách jednotlivých editorů najdete instrukce jak je použít. Dále bude zobrazeno menu se seznamen nejdůležitějších konfiguračních souborů systému.

Note: V této fázi je velmi důležité upravit, nebo alespoň otevřít každý ze souborů. Instalační skript spoléhá na váš vstup, než aby vytvořil tyto soubory. Častou chybou je přeskočení těchto kritických kroků konfigurace.

Nemohl by to dělat instalátor automaticky?

Skrytí procesu konfigurace systému je v rozporu s filozofií Arch Linuxu. Je pravda, že současné verze jádra a nástrojů pro detekcí hardware nabízejí perfektní podporu auto-konfigurace, Arch ale dává uživatelům možnost konfigurace během instalace za účelem transparentnosti a kontroly systémových zdrojů. Když dokončíte úpravy těchto souborů, pochopíte jednduchost ruční konfigurace Arch Linuxu a seznámíte se blíže s jeho základní strukturou, takže budete lépe připraveni na spravování svého nového systému.

#### /etc/rc.conf

Arch Linux používá soubor `/etc/rc.conf` jako základní zdroj systémové konfigurace. Tento jediný soubor obsahuje široké množství nastavení a voleb použitých při startu systému. Jak název napovídá, obsahuje také nastavení pro spouštění souborů /etc/rc* a zdrojovou konfiguraci pro tyto soubory.

##### Sekce LOCALIZATION (lokalizace)

Ukázka sekce LOCALIZATION:

    LOCALE="cs_CZ.utf8"
    HARDWARECLOCK="localtime"
    USEDIRECTISA="no"
    TIMEZONE="Europe/Prague"
    KEYMAP="cs"
    CONSOLEFONT=
    CONSOLEMAP=
    USECOLOR="yes"

  LOCALE
    Toto nastavuje systémové locales, které se použijí lokalizované aplikace. Seznam dostupných locales získáte příkazem `locale -a` z příkazové řádky.
  HARDWARECLOCK
    Určuje, jestli se při startu a ukončení systému mají hardwarové hodiny synchronizovat podle UTC nebo localtime. UTC je vhodnější, díky jednodušším změnám časových zón a letního času. localtime je nutný, pokud máte na počítači dualboot s Windows, které ukládají čas v localtime (pokud se vám povede přinutit Windows, aby používaly UTC, nastavte zde UTC, ušetříte si problémy s předchodem na letní/zimní čas).
  USEDIRECTISA
    Použije při synchronizaci času přímý I/O požadavek místo zápisu do `/dev/rtc`.
  TIMEZONE
    Nastavení časové zóny. (Všechny dostupné zóny najdete v `/usr/share/zoneinfo/`).
  KEYMAP
    Rozložení klávesnice. Dostupná rozložení jsou v `/usr/share/kbd/keymaps`. Toto rozložení se aplikuje pouze v konzoli, ale už ne v grafickém prostředí!
  CONSOLEFONT
    Konzolový font. Dostupné fonty jsou v `/usr/share/kbd/consolefonts/` Výchozí hodnota (prázná) je bezpečná.
  CONSOLEMAP
    Definuje mapu konzole, která se má načíst `setfont`em při bootu. Dostupné mapy jsou v `/usr/share/kbd/consoletrans`. Výchozí hodnota (prázdná) je bezpečná.
  USECOLOR
    Zvolte "yes", pokud máte barevný monitor a chcete si užívat barviček v konzoli.

##### Sekce HARDWARE

Příklad pro HARDWARE:

    # Scan hardware and load required modules at boot
    MOD_AUTOLOAD="yes"
    # Module Blacklist - Deprecated
    MOD_BLACKLIST=()
    #
    MODULES=(!net-pf-10 !pcspkr loop)

  MOD_AUTOLOAD
    Nastavním na hodnotu "yes" se pro detekci hardware použije udev . UDev se postará o načtení potřebných modulů a ovladačů pro všechna zařízení. Nastavením na "no" bude systém spoléhat pouze na vaši ruční konfiguraci.
  MOD_BLACKLIST
    Tato volba je zastaralá, moduly, které se nemají při startu načítat mohou být umístěny přímo do pole MODULES= níže.
  MODULES
    Definuje, které dodatečné moduly se mají při bootu načítat. Pokud máte k dispozici disketovou mechaniku, přidejte modul "floppy". Pokud chcete připojovat soubory jako bloková zařízení (tzv. loopback), přidejte "loop". Pokud chcete explicitně zakázat načítání některých modulů, uveďte je s prefixem "!" V tomto příkladě jsou zákázany moduly IPv6 a otravný PC speaker. Pokud jste u MOD_AUTOLOAD yvolili "no", musíte uvést všechny moduly, které může systém potřebovat.

##### Sekce NETWORKING

  HOSTNAME
    Hostname si nastavte dle libosti. Jedná se o název počítače v síti. Ať už nastavíte cokoliv, nezapomeňte pak změnit i záznam v `/etc/hosts`
  eth0
    'Ethernet, karta 0'. Pokud používáte statickou IP adresu, upravte adresu rozhraní, síťovou masku, a broadcast adresu. Nastavte na eth0="dhcp", pokud chcete použít DHCP pro automatickou konfiguraci.
  INTERFACES
    Sem uveďte všechna síťová rozhraní. Vícero rozhraní oddělte mezerou, např. (eth0 wlan0)
  gateway
    Pokud používáte statickou IP, nastave adresu brány. Pokud používáte DHCP, můžete toto pole ignorovat. Některé routery ale mohou tuto konfiguraci vyžadovat.
  ROUTES
    Pokud používáte statickou IP, odstraňte ! z pole 'gateway'. Pokud používáte DHCP, můžete zpravidla nechat tuto proměnnou zakomentovanou vykřičníkem (!). Občas je nutné ale ROUTES a gateway nastavit. Pokud budete mít problémy s připojením, vraťte se k této konfiguraci.

Příklad s dynamickou IP (DHCP):

    HOSTNAME="arch"
    #eth0="eth0 192.168.0.2 netmask 255.255.255.0 broadcast 192.168.0.255"
    eth0="dhcp"
    INTERFACES=(eth0)
    gateway="default gw 192.168.0.1"
    ROUTES=(!gateway)

Příklad se statickou IP:

    HOSTNAME="arch"
    eth0="eth0 192.168.0.2 netmask 255.255.255.0 broadcast 192.168.0.255"
    INTERFACES=(eth0)
    gateway="default gw 192.168.0.1"
    ROUTES=(gateway)

Při použití statické IP, upravte v `/etc/resolv.conf` záznamy o DNS serverech, viz níže.

Note: Pokud se připojujete k bezdrátové síti, je potřeba udělat pár kroků navíc a nastavit nějakého správce sítě, například netcfg nebo wicd. Pro více informací se podívejte do článku Wireless Setup
Tip: Pokud používáte nestandardní velikost MTU (tzv. jumbo frames) a váš hardware tuto funkci podporuje, podívejte se do článku Jumbo Frames.

##### Sekce DAEMONS

Toto pole obsahuje seznam názvů skriptů uložených v /etc/rc.d, které se mají spouštět při startu systému. Démoni se spouští v takovém pořadí, v jakém jsou uvedení v poli. Pro urychlení bootu je také možné nastavit asynchronní inicializaci na pozadí.

    DAEMONS=(network @syslog-ng netfs @crond)

- Jestliže je před názvem skriptu vykřičník (!), skript se nespustí.
- Jestliže je před názvem zavináč (@), bude skript spuštěn na pozadí - tzn. že systém nebude čekat na úspěšné spuštění démona, ale rovnou přejde ke spouštění dalšího (užitečné pro zrychlení startu systému). Nespouštějte na pozadí démony, kteří jsou vyžadování jinými démony, například "mpd" závisi na "network", proto by spouštění "network" na pozadí mohlo "mpd" rozbít.
- Pokud po instalaci nové služby chcete, aby se automaticky spouštěla po startu, upravte toto pole.

Note: 'BSD-styl' spouštění, který v Archu použiváme, je elegantním řešením toho, co ostatní distribuce řeší různými symlinky do adresáře /etc/init.d.

O démonech

Pole [[Sekce DAEMONS]|DAEMONS] není v tuto chvíli potřeba měnit, ale je užitečné vysvětlit, co to vlastně je, protože v pozdějších částech se k nim ještě dostaneme.

Démon je program, který běží na pozadí, čeká na nějaké události a poskytuje různé služby. Dobrým příkladem je webserver, který čeká na požadavek na doručení webové stránky (třeba httpd), nebo SSH server, který čeká na příhlášení uživatele (sshd). Toto jsou příklady plnohodnotných aplikaci, ale existují i malí skrytí démoni, kteří například zapisují informace do logů (syslog, metalog) nebo démon, který poskytuje grafické přihlášení (gdm, kdm, ...). Všechny tyto programy je možné přidat do seznamu démonů a systém je automaticky spustí při startu. Užiteční démoni budou v tomto průvodci ještě zmíněni.

Historicky, výraz démon (angl. daemon) vznikl v MIT na projektu MAC. Vývojáři převzali jméno z Maxwellova démona, imaginární bytosti ze slavného myšlenkového pokusu, která sedí na pozadí a třídí molekuly. *nixové systémy převzaly tuto terminologii a vytvořili opačný acronym disk and execution monitor.

Tip: Všichni démoni v Arch Linuxu jsou drženi v /etc/rc.d/

#### /etc/fstab

fstab ( file systems table - tabulka souborových systémů) je soubor, který obsahuje seznam všech dostupných disků a oddílů a určuje, kam a jak se mají připojit. Soubor /etc/fstab je nejčastěji používán programem mount. Program mount bere souborový systém na zařízení a připojuje ho do hlavního adresářového podstromu. /etc/rc.sysinit volá mount -a přibližně ve třech čtvrtinách bootovacího procesu a program mount čte celý /etc/fstab aby zjistil, které oddíly, kam a jak má připojit. Pokud k filesystému přidáte volbu noauto /etc/fstab, mount -a tento oddíl nepřipojí.

An example of `/etc/fstab`

    # <file system>        <dir>        <type>        <options>                 <dump>    <pass>
    none                   /dev/pts     devpts        defaults                       0         0
    none                   /dev/shm     tmpfs         defaults                       0         0
    /dev/sda1                   /          jfs        defaults,noatime               0         1
    /dev/sda2                   /var     reiserfs     defaults,noatime,notail        0         2
    /dev/sda3                    swap     swap        defaults                       0         0
    /dev/sda4                   /home      jfs        defaults,noatime               0         2

Note: Volba 'noatime' vypíná zápis informace o posledním čase čtení. Tato volba zvyšuje výkon a snižuje spotřebu energie (viz [1]). Volba 'notail' u ReiserFS vypíná funkci tailpacking. Výsledkem je lepší výkon za cenu trošku horšího využití disku

<file system>
  popisuje bloková zařízení nebo vzdálené souborové systémy, které se mají připojit. Pro standardní připojování, toto pole obsahuje název souboru pro blokové zařízení (vytvořeného programem mknod během bootu), například '/dev/cdrom' nebo '/dev/sda1'.

Note: Pokud váš systém má více jak jeden pevný disk, instalátor použije UUID, místo sdx kvůli konzistenci v mapování disků Použití UUID má několik výhod a předchází problémům, které mohou nastat, když v budoucnu připojíte další pevný disk. Kvůli aktivnímu vývoji jádra a udevu se také může měnit pořadí, ve kterém ovladače nahrávají jednotlivé řadiče na desce. Téměř každá deska má vícero řadičů (SATA/IDE) a kvůli zmíněným změnám, se při dalším bootu může /dev/sda jmenovat /dev/sdb a naopak. (Viz tento článek pro více informací o bezpečném mapování zařízení).

<dir>
  popisuje přípojný bod; adresář, kam se má filesystém přípojit. U swapovacího oddílu uveďte 'swap' (swapovací oddíly nejsou ve skutečnosti připojovány do stromu adresářů)

<type>
  informuje o typu souborového systému. Linux podporuje mnoho souborových systému (seznam všech souborových systémů podporovaných právě běžícím jádrem najdete v /proc/filesystems). Záznam 'swap' určuje, že se jedná o odkládací oddíl. Záznam 'ignore' způsobí, že daná řádka bude ignorována.

<options>
  dodatečné volby pro připojení souborového systému. Jde o čárkami oddělený seznam bez mezer. Každý filesystém může podporovat jiné volby. Dodatečné informace o souborových systémech, najdete v 8. kapitole manuálových stránek mount.

<dump>
  používá se programem dump(8) a určuje, jestli se daný oddíl má zálohovat nebo ne. Hodnota 0 znamená zálohování vypnuto. Nástroj dump není součástí výchozí instalace Arch Linuxu.

<pass>
  použivá se programem fsck(8) a určuje, jestli a v jakém pořadí se má při spuštení provádět kontrola integrity souborového systému. Kořenový oddíl by měl mít hodnotu <pass> 1, další oddíly pak 2 nebo 0. Pokud má více oddílu stejnou hodnotu <pass> a oddíly se nachází na různých fyzických zařízeních, proběhne kontrola paralelně. Pokud jsou oddíly na jednom zařízení, proběhne konrola v takovém pořadí, v jakém jsou záznamy uvedené v tomto souboru.

Více informací najdete v článku o Fstab.

#### /etc/mkinitcpio.conf

Ve většině případů není nutné v tuto chvíli soubor upravovat, ale přečtěte si prosím následující informace.

Tento soubor umožňuje další dolaďování inital ram filesystemu, tzv. initramfs (historicky označovaného jako initial ramdisk, "initrd") pro váš systém. initramfs je zkomprimovaný obraz, který je načítán jádrem při startu. Účelem je poskytnout minimální filesystém s potřebnými nástroji tak, aby jádro mohlo připojit kořenový filesystém. To znamená načíst moduly, které jsou potřeba pro práci s IDE, SCSI nebo SATA zařízeními. Jakmile initramfs načte potřebné moduly, předá kontrolu jádru a bootovaní pokračuje. Z toho důvodu initramfs obsahuje pouze moduly potřebné, pro připojení kořenové filesystému a nemusí obsahovat všechny moduly, které kdy bude potřeba. Většina jaderných modulů bude načteno udevem později během bootovacího procesu z již připojeného kořenového adresáře.

`mkinitcpio` je novou generací initramfs creation. Oproti starým skriptům `mkinitrd` a `mkinitramfs` má mnoho výhod:

- Používá glibc a busybox jako základ pro ranný uživatelský prostor
- Umí použít udev pro detekci hardware za běhu, takže není potřeba načítat hromady modulů zbytečně
- Hook-based skripty jsou snadno rozšiřitelné vlastními hooky, které je možné snadno vložit do balíčků bez potřeby upravovat samotný mkinitcpio.
- Podporuje lvm2, dm-crypt pro starší šifrování svazků i pro luks, raid, swsusp a suspend2, bootování z usb mass storage zařízení a další
- Mnoho funkcí může být nastaveno z příkazové řádky jádra bez nutnosti generovat nový obraz
- mkinitcpio skript umožňuje vkládat obraz přímo do jádra
- Díky své flexibilitě není nutné v mnoha případech rekompilovat jádro

Pokud používáte RAID nebo LVM pro kořenový svazek, je nutné nakonfigurovat příslušné HOOKS. Více informací v článcích o RAID a /etc/mkinitcpio. Pokud používáte neamerické rozložení klávesnice, přidejte "`keymap`", aby se během bootu mohlo načíst vaše rozložení. Přidejte "`usbinput`", pokud používáte USB klávesnici. Nezapomeňte přidat "`usb`", pokud instalujete Archa na externí disk, flash nebo SD kartu připojenou přes USB:

    HOOKS="base udev autodetect pata scsi sata usb filesystems keymap usbinput"

(Pokud bootování selže a systém vás požádá o heslo pro roota, nebudete ho jinak moci zadat)

Pokud potřebujete podporu pro bootování z USB, FireWire či PCMCIA zařízení, NFS úložíště, softwarevého RAID pole, LVM2 svazku, šifrovaného oddílu nebo podporu pro DSDT, nastavte příslušně HOOKS.

#### /etc/modprobe.d/modprobe.conf

Tento soubor slouží k nastavení speciálních voleb pro jaderné moduly. V této fázi není zpravidla úprava nutná.

#### /etc/resolv.conf

Note: Pokud používáte DHCP, můžete tuto část v klidu přeskočit, protože soubor bude vytvořen a odstraněn automaticky DHCP démonem. Toto chování je možné změnit, viz stránkyNetwork a Resolv.conf.

resolver je sada metod ve standardní knihovně C, které umožňují přístup k DNS (Domain Name System). Jednou z hlavních funkcí DNS je překládat doménová jména (např. www.archlinux.org) na IP adresy (66.211.214.131). Konfigurační soubor resolveru /etc/resolv.conf obsahuje informace, které resolver čte, když jej proces poprvé zavolá. Záznamy v tomto souboru jsou mj. adresy serverů, kterých resolver ptá na překlad.

Pokud používáte statickou IP adresu, nastavte v /etc/resolv.conf své DNS servery (nameserver <ip-address>). Můžete vložit libovolný počet záznamů.

Příklad s použitím OpenDNS:

    nameserver 208.67.222.222
    nameserver 208.67.220.220

Pokud používáte router, pravděpodobně budete chtít nastavit jako svůj DNS server právě ten. Příklad:

    nameserver 192.168.1.1

Pokud používáte DHCP, můžete také nastavit svůj DHCP server v routeru, nebo povolit automatické získávání od ISP, pokud to váš ISP podporuje.

#### /etc/hosts

Tento soubor spojuje IP adresy s hostnamy a aliasy, jedna řádka na každou adresu. Pro každého hosta by měla být jedna řádka s následující informací:

    <IP-address> <hostname> [aliasy...]

Přidejte svůj hostname, ten který jste nastavili v /etc/rc.conf, jako alias, tak, aby záznam vypadal následovně:

    127.0.0.1   localhost.localdomain   localhost vase_hostname

Warning: Tento formát, včetně 'localhost' a vašeho hostname je požadován kvůli kompatibilitě s programy. Pokud jste tedy pojmenovali svůj počítač Arch, bude záznam vypadat:

    127.0.0.1   localhost.localdomain   localhost arch

Chyby v těchto záznamech mohou vést ke zpomalení sítě nebo nefunkčnosti některých programů. Je to častá chyba začátečníků.
Note: Současná verze instalátoru automaticky vloží vaše hostname do tohoto souboru, jakmile upravíte `/etc/rc.conf`. Pokud se tak z nějakého důvodu nestalo, přidejte záznam podle uvedených instrukcí ručně.

Pokud používáte statickou IP, přidejte další řádku se syntaxí: <staticka-IP> <hostname.domainname.org> <hostname>, tedy například:

    192.168.1.100 vase_hostname.domain.org  vase_hostname

Tip: Pro větší pohodlí si také můžete přidat aliasy pro vaši síť nebo web:

    64.233.169.103   www.google.com   g
    192.168.1.90   media
    192.168.1.88   data

Ukázka výše vám umožňují otevřít google jednoduše zadáním 'g' jako adresy, a přistupovat k médiovému a data serveru pomocí jmén bez nutnosti pamatovat si a psát jejich IP adresy..

#### /etc/hosts.deny a /etc/hosts.allow

Upravte tyto soubory podle vašich potřeb, pokud plánujete používat třeba ssh démona. Ve výchozí konfiguraci systém odmítné přijmout jakékoliv příchozí spojení, nejen ssh. Upravte soubor /etc/hosts.allow a přidejte příslušné parametry:

- Kdokoliv se může připojit

    sshd: ALL

- Lze se připojit pouze z této adresy

    sshd: 192.168.0.1

- Lze se připojit z místní LAN sítě (rozsah 192.168.0.0 až 192.168.0.255)

    sshd: 192.168.0.

- Omezení pro daný rozsah

    sshd: 10.0.0.0/255.255.255.0

Pokud nechcete používat ssh démona, nechte tento soubor tak, jak je. Prázdný.

#### /etc/locale.gen

Příkaz `/usr/sbin/locale-gen` čte nastavení z /etc/locale.gen a generuje podle toho locales. Ty jsou použity například glibc a jinými přeložitelnými programy, aby s vámi komunikovali v preferovaném jazyce, podporovali vaši abecedu, řazení atd.

Standardně je soubor `/etc/locale.gen` prázdný, jen se zakomentovanou dokumentací. `locale-gen` se spouští pouze při aktualizaci glibc, aby vygeneroval nové locales.

Vyberte locales, které potřebujete (odstraňte "#"):

    en_US ISO-8859-1
    en_US.UTF-8
    cs_CZ.UTF-8
    cs_CZ ISO-8859-2

Instalátor nyní spustí locale-gen skript, který vygeneruje locales, které jste zvolili. Locales můžete kdykoliv změnit editací toho souboru a následným spuštěním programu 'locale-gen' jako root.

Note: Pokud si nevyberete žádné locales, budete se v systému často setkévat s chybou "The current locale is invalid...". Nejde o nic kritického, systém použije výchozí hodnoty, ale budete toho mít plné logy. Toto je asi nejčastější chyba u nováčků.

#### Pacman-Mirror

Vyberte zrcadlo, které má správce balíčků `pacman` používat. Pamatujte, že ftp.archlinux.org je zpomalené na 50KB/s. V čechách můžete použít například mirror na VPSFree:

    Server = http://mirrors.vpsfree.cz/archlinux/$repo/os/$arch

#### Root password (heslo roota)

Nakonec nastavte heslo pro uživatele root. Zvolte heslo, které nezapomenete, protože bez roota se heslo roota mění těžko. Vraťte se do hlavního menu a pokračujte instalací zavaděče.

#### Done (Hotovo)

Když vyberete "Done", systém znovu sestaví obraz jádra a vrátí vás zpátky do menu. Tato operace může chvíli trvat.

### Instalace zavaděče

Protože v našem příkladu nemáme žádný sekundarní operační systém, potřebujeme nainstalovat zavaděč. Doporučovaný je GRUB a proto ho použijeme i v následujících příkladech. Kromě GRUBu můžete zvolit ještě LILO nebo Syslinux.

Vygenerovaná konfigurace GRUBu (`/boot/grub/menu.lst`) by měla být dostačující, ale ověřte ji, abyste se ujistili, že budete schopni nabootovat (především zkontrolujte, že na třetí řádce je správně specifikováno UUID kořenového oddílu). Také můžete upravit rozlišení konzole přidáním vga=<kod> do řádky kernel (tabulka rozlišení a odpovídajících kódu je v dokumentaci na začátku souboru `menu.lst`.)

Popis:

title
  Název položky v menu. "Arch Linux (Main)" bude zobrazeno jako výchozí volba
root
  Kořen GRUBu; zařízení a oddíl, kde je uložený kernel (/boot). (přesněji kde je uložen stage2 soubor GRUBu). NEMUSÍ se jednat o kořenový svazek (/), protože /boot může být na jiném oddílu. Číslování GRUBu začíná na 0 a používá formát (hdx,x) a je nezávislé na SATA nebo IDE sběrnici. Bootovací partition jsme umístili jako první partition na prvním disku, takže záznam bude (hd0,0).
kernel
  Tato řádka udává:
  - Cestu a název souboru s jádrem relativně ke kořenu GRUBu. V tomto příkladě, /boot je složka na stejné partition jako / a vmlinuz26 je název souboru s jádrem `/boot/vmlinuz26`. Kdyby /boot byl na samostatném oddílu, cesta k jádru by byla jednoduše `/vmlinuz26` - relativně k umístění GRUBu.

  - Přepínač `root=` předává jádru informaci, kde se nachází kořenový oddíl (/) (přesněji partition s programem `/sbin/init`). Jednoduchý způsob, jak odlišit tyto dva výskyty 'root' v `/boot/grub/menu.lst` je pamatovat si, že první výskyt informuje grub, kde je uložené jádro, a druhý `root=` říká jádru, kde je kořenový oddíl.

  - Přepínače jádra. V nášem případě, ro připojí souborový systém během startu pouze pro čtení (bezpečná výchozí volba; pokud by způsobovala problémy, můžete ji odstranit). V závislosti na hardware můžete přidat rootdelay=8, aby jádro mohlo nabootovat ze sítě nebo z USB disku.

initrd
  Cesta a název souboru s initial RAM filesystem relativně ke GRUBu. Opět, v tomto případě je /boot pouze adresář umístěný na stejném oddílu jako / a kernel26.img je soubor initrd, tedy /boot/kernel26.img. Kdyby /boot byl na samostatné partition, cesta by byla jednoduše /kernel26.img - tedy relativně ke kořeni GRUBu.

Příklad

    title  Arch Linux (Main)
    root   (hd0,0)
    kernel /boot/vmlinuz26 root=/dev/sda1 ro
    initrd /boot/kernel26.img

Přiklad s /boot na samostatném oddílu

    title  Arch Linux (Main)
    root   (hd0,0)
    kernel /vmlinuz26 root=/dev/sda3 ro
    initrd /kernel26.img

Nainstalujte GRUB do MBR (Master Boot Record) - v našem příkladě /dev/sda.

Warning: Ujistěte se, že instalujete GRUB do /dev/sdX, nikoliv /dev/sdX#! Toto je častá chyba.
Tip: Více informací najdete na naší wiki stránce o GRUBu.

Váš nový základní systém Arch Linux je nyní funkčním prostředím GNU/Linux a je připravený pro přizpůsobení. Od tohoto místa můžete z této elegantní sady nástrojů vybudovat cokoliv si budete přát nebo potřebovat pro své účely.

Přihlašte se pomocí účtu root. Nejdříve jako root zkonfigurujeme pacmana a zaktualizujeme systém, poté přidáme účet běžného uživatele.

Note: Jsou dostupné virtuální konzoly 1-6.

## Konfigurace základního systému

Nyní Vám ukážeme několik základních postupů. Přihlašte se jako root.

### Konfigurace pacman

Upravte `/etc/pacman.conf`

    nano -w /etc/pacman.conf

a odstraňte '#' před řádkou "Include = /etc/pacman.d/community"- pro přidání dalšího zdroje balíčků, které mohou nabídnout mnoho užitečných aplikací.Nyní upravte `/etc/pacman.d/community` a zvolte mirrory, které jsou umístěné blízko Vás (pokud používáte nano, Ctrl+A označuje oblast, šipka dolů označuje řádky, Ctrl+K ořízne označenou oblast a Ctrl+U vloží). Opakujte to pro všechny soubory v `/etc/pacman.d/`.

### Konfigurace sítě

Obsáhlejší instrukce pro konfigurace sítě lze nalézt here.

#### Pevná LAN

Pokud vše vyšlo dobře, měli by jste mít funkční síť. Zkuste `ping www.google.cz` pro ověření. Pokud se objeví "unknown host" error, Vaše síť není správně nakonfigurována. Zkuste : `ifconfig` měli byste vidět záznam pro `eth0`. Můžete nastavit novou statickou ip s `ifconfig eth0 <ip address> netmask <netmask> up` a defaultní bránu `route add default gw <ip address of the gateway>`. Zkontrolujte, zda `/etc/resolv.conf` obsahuje dns server, pokud ne zapište ji tam. Zkuste Vaši síť znova s `ping www.google.cz`. Pokud vše funguje, upravte `/etc/rc.conf` jak je popsáno v sekci 2.6 (statická ip). Pokud máte dhcp server/router, zkuste `dhcpcd eth0` Pokud vše funguje, upravte `/etc/rc.conf` jak je popsáno v sekci 2.6 (dynamická ip).

#### Bezdrátová Lan

Wireless network configuration (TODO) Simplify and generalize it, link only for more advanced stuff

#### Analogový Modem

K použití Hayes-compatible, externího analogového modemu potřebujete minimálně nainstalovat`ppp` balíček. Upravte soubor `/etc/ppp/options` podle svých potřeb pomocí `man pppd`. Budete potřebovat definovat chat skript na vyplnění uživatelského jména a hesla pro ISP po sestavení prvotního spojení. Manuálové stránky pro ppp a chat mají dostatečné příklady pro uspokojivé vytvoření spojení.S udev sériový port je většinou `/dev/tts/0 a /dev/tts/1`.

Místo zápasu s pppd, můžete opt nainstalovat `wvdial` nebo podobný nástroj k snadnému nastavení. Pokud používáte WinModem, který je v základu PCI karta pracující jako analogový modem, měli byste použít informace na LinModem homepage.

#### ISDN

Nastavení ISDN ve 3 krocích:

1. Instalace a konfigurace hardware
2. Instalace a konfigurace nástrojů ISDN
3. Přidání nastavení pro Vašeho ISP

Současné Arch kernely obsahují nezbytné ISND moduly, což znamená, že nemusíte rekompilovat kernel, jedině že byste používali starý ISDN hardware. Po instalaci ISDN karty do vašeho PC nebo připojení ISDN-Box do USB, můžete zkusit načíst moduly s modprobe. Skoro všechny pasivní ISDN PCI karty zvládnou "hisax" modul, který potřebuje dva parametry; typ a protokol. Musíte nastavit protokol na '1', pokud Vaše země používá 1TR6 standart, '2' pokud používáte EuroISDN (EDSS1), '3' pokud jste připojeni k tzv. pronajmuté lince bez D-kanálu a '4'pro US NI1.

Detaily všech nastavení a jak je nastavit jsou v dokumentaci o kernelu, víc specifikací je v isnd podadresáři nebo jsou dostupné online. Typ parametru záleží na kartě; list všech možných typů je k nalezení v README.HiSax dokumentaci. Vyberte si svou kartu a načtěte modul s patřičnými volbami jako toto: `modprobe hisax type=18 protocol=2`

To načte hisax modul pro ELSA Quickstep 1000PCI - použivaná v Německu na EDSS1 protokol. Najdete užitečný výstup v `/var/log/everything.log`, kde byste měli vidět vaší kartu připravenou k práci. Vemte v potaz, že možná budete potřebovat načíst další usb moduly pro práci s externím USB ISDN adaptérem.

Poté co se potvrdí, že vaše karta pracuje s určitým nastavením, můžete přidat modul do `/etc/modprobe.d/modprobe.conf` (nebo do `/etc/modules.conf` pokud užíváte kernel 2.4.x): `alias ippp0 hisax`

    options hisax type=18 protocol=2

Případně můžete použít toto a přidat hisax do pole MODULY(MODULES) v `rc.conf`. Záleží na Vás, ale tento příklad má výhodu v tom, že modul nebude načten, doku není opravdu potřeba.

Tím by mělo být vše funkční. Nyní potřebujete nějaké základní nástroje pro použití.

Nainstalujte balíček `isdn4k-utils` a přečtěte si manuálové stránky k isdnctrl. Tam najdete popis jak vytvořit konfigurační soubor, který může být spojen s isdnctrl, také tam najdete užitečné příklady nastavení. Nezapoměňte přidat Vaše SPID do Vašeho MSN nastavení oddělené mezerou, pokud používáte US NI1.

Po konfiguraci Vaší ISDN karty s isdnctrl, měli byste být schopni se připojit k zařízení, které jste vyplnili jako `PRHONE_OUT` parametr, ale ještě musíte vyplnit uživatelské jméno a heslo do `/etc/ppp/pap-secrets nebo /etc/ppp/chap-secrets` jako byste konfigurovali normální analogovou PPP linku v závislosti jaký protokol Váš ISP používá pro autentizaci. Pokud si nejste jistí, zapište data do obou souborů.

Pokud vše nastavíte správně, měli byste být schopni sestavit vytáčené spojení s isdnctrl přes ippp0 jako uživatel root. Pokud máte nějaký problém, zkontrolujte nejprve soubory log.

#### DSL (PPPoE)

These instructions are only relevant to you if your PC itself is supposed to manage the connection to your ISP. You do not need to do anything but define a correct default gateway if you are using a separate router of some sort to do the grunt work.

Before you can use your DSL online connection, you will have to physically install the network card that is supposed to be connected to the DSL-Modem into your computer. After adding your newly installed network card to the modules.conf/modprobe.conf or the MODULES array, you should install the rp-pppoe package and run the adsl-setup script to configure your connection. After you have entered all the data, you can connect and disconnect your line with

    /etc/rc.d/adsl start

and

    /etc/rc.d/adsl stop

respectively. The setup usually is rather easy and straightforward, but feel free to read the manpages for hints. If you want to automatically dial in on bootup, add adsl to your DAEMONS array.

## Update systému

Update, synchronizaci a upgrade celého systému provedete jednoduchým příkazem:

    pacman -Syu

pacman stáhne nejnovější informace o dostupných balíčcích a provede všechny dostupné aktualizace. (Je možné, že budete dotázáni na update samotného správce balíčků pacman. Pokud se tak stane, odpovězte Ano, a po jeho aktualizaci proveďte příkaz pacman -Syu znovu.) V případě, že byl aktualizován kernel, proveďte restart.

Note: Občas se stane, že je po aktualizaci potřeba ruční zásah do konfigurace; sledujte proto během upgrade výpis na obrazovce, kde se o případných nutných zásazích dočtete. Pokud máte například pomalé připojení a byl by pro vás problém hlídat, kdy začne probíhat samotný upgrade, můžete použít příkaz pacman -Syuw, který dostupné balíčky pouze stáhne, a samotnou instalaci provést později příkazem pacman -Su.

##### Krása modelu Arch rolling release

Myslete na to, že Arch je rolling release distribuce. To znamená, že neexistuje důvod pro reinstalaci, nebo nějaké šílené laborování při aktualizaci na nejnovější verzi. Úplně jednoduše pravidelným používáním příkazu pacman -Syu udržujete váš systém zcela aktuální.

##### Seznamte se s pacmanem

Pacman je ten nejlepší kamarád uživatelů Arch Linuxu. Doporučujeme vám, abyste se s ním dobře seznámili a naučili se ho používat. Zkuste příkaz:

    man pacman

Ve volném čase si projděte také wiki sekci Pacman.

### Přidání uživatele a nastavení skupin

Pro každodenní práci byste neměli používat účet root. Nejenže je to nepraktické, hlavně je to nebezpečné. Root se používá pro administrátorské úkony. Namísto toho vytvořte běžné uživatelské účty příkazem:

    adduser

Ačkoliv lze bezpečně použít většinu výchozích voleb, asi budete chtít pro využití plnohodnotného desktopu přidat uživatele do doplňujících skupin, jako storage, audio, video, optical a wheel.

Skupiny a příslušní uživatelé jsou definováni v /etc/group.

Zahrnují tyto možnosti:

- audio - používání zvukové karty
- wheel - umožní použít příkaz sudo
- storage - správa úložných zařízení
- video - video a 3D akcelerace
- optical - přístup k optickým zařízením
- floppy - přístup k disketovým jednotkám
- lp - správa tiskových úloh

Více se o skupinách dočtete v sekci Groups.

Pro více informací se podívejte také na manuálové stránky usermod a gpasswd.

## Instalace a konfigurace Hardware

### Konfigurace zvukové karty

Vaše zvuková karta by měla fungovat, ale pokud nic neslyšíte, je možné, že je zvuk ztišen. Nainstalujte balíček alsa-utils `pacman -S alsa-utils` a použíte `alsamixer` k nastavení. Zvyšte hlasitost alespoň u master a pcm kanálu (zmáčkněte klávesu M). Ukončete program pomocí klávesy ESC a uložte nastavení pomocí: `alsactl store` Přidejte alsa daemon do `/etc/rc.conf` k automatickému uložení mixeru při startupu.

### Configuring CPU frequency scaling

Moderní procesory umožňují snížit jejich frekvenci a napájení za účelem snížení vyzařování tepla a spotřeby energie. Většinou to vede k tiššímu systému, tudíž i desktopový systém z toho bude těžit. Nainstalujte `cpufrequtils`: `pacman -S cpufrequtils` a přidejte cpufreg do sekce daemons v `/etc/rc.conf`. Upravte konfigurační soubor `/etc/conf.d/cpufreq` a změňte: `governor="conservative"` což dynamicky mění frekvenci cpu, pokud je potřeba (to je bezpečná varianta také na desktopových systémech). Upravte `min_freq` a `max_freq` podle svých představ. Přidejte frequency scalling do `/etc/rc.conf` řádky modules (příklad: speedstep_centrino pro Pentium M processors or powernow-k8 pro Athlon 64). Načtěte moduly: `modprobe <modulname> and start cpufreq with`

    /etc/rc.d/cpufreq start

### Additional tweaks for laptops

Kvůli některým speciálním funkcím musíte zapnout podporu ACPI (příklad: uspání, speciální klávesy...). Nainstalujte acpid: `pacman -S acpid` add it to the daemons in `/etc/rc.conf` (acpid). Spusťte

    /etc/rc.d/acpid start

Další dobrou volbou je nainstalování powersave a přidání do sekce daemons `/etc/rc.conf` (powersaved). Powersave obsahuje několik oprav pro suspendování do RAM a standby a také úspora baterie. Spusťte: `/etc/rc.d/powersaved start`

Více informací o Arch Linuxu na různých laptopech můžete nalézt

## Instalace a konfigurace Xorg

Nyní k instalaci Xorg použití pacman. `pacman -S xorg` Nyní ja nainstalován základní balíček pro běh X serveru. Měli byste přidat ovladač Vaší grafické karty (příp. `xf86-video-<name>`). K získání seznamu video ovladačů: `pacman -Ss xf86-video | less` Pokud neznáte jaký typ grafické karty máte, zadejte: `lspci | grep VGA` Nyní spusťte `Xorg -configure` k vytvoření základní konfigurace X serveru. Pokud chcete otestovat konfiguraci, nainstalujte xterm a twm: `pacman -S xterm xorg-twm` přesuňte xorg.conf.new (`mv /root/xorg.conf.new /etc/X11/xorg.conf`) a spusťte `startx`. Ukončete X server pomocí Ctrl+Alt+Backspace. Možná budete potřebovat další úpravy v xorg.conf.

Advanced instructions for Xorg configuration can be found here

### Úprava rozložení klávesnice

Můžete změnit rozložení klávesnice. Upravte `/etc/X11/xorg.conf` a přidejte tyto řádky do Input Section (keyboard0):

           Option          "XkbLayout"     "cs"
           Option          "XkbVariant"    "nodeadkeys"

### Myš

Pokud chcete mít funkční - funkce kolečka - přidejte do sekce Input Section(mouse0):

           Option      "ZAxisMapping" "4 5 6 7"

### Použití properitních grafických ovladačů(Nvidia, Ati)

#### Grafické karty Nvidia

Nainstalujte ovladač nvidia:

    pacman -S nvidia

Upravte nastavení v `/etc/X11/xorg.conf` sekci Device Section - změňte sekci Driver z `nv` na `nvidia`. Vhodné je také přidat novou sekci:

    Section "DRI"
           Mode    0666
    EndSection

Některé užitečné nastavení jsou níže(pozor ne všechny volby nemusí fungovat na vašem systému):

           Option          "RenderAccel" "true"
           Option          "NoLogo" "true"
           Option          "AGPFastWrite" "true"
           Option          "EnablePageFlip" "true"

Měli byste přidat toto do sekce modulů:

    Load "glx"

Spusťte `modprobe nvidia` k načtení ovladačů a otestujte konfiguraci spuštěním`startx`

Advanced instructions for Nvidia configuration can be found here

#### ATI Graphic Cards

ATI owners have two options for drivers. If you unsure which driver to use try the open source one first. The open source driver will suite most needs along with generally being less problematic.

Install the proprietary ATI Driver with

    pacman -S ati-fglrx

Use the aticonfig tool to modify the xorg.conf. Note: The proprietary driver does not support AIGLX. To use Compiz or Beryl with this driver you would need to use XGL.

Install the open source ATI Driver with

    pacman -S xf86-video-ati

Currently the open source driver is not on par with the performance of the proprietary one. It also lacks TV-out, dual-link DVI support, and possibly other features. On the other hand it supports Aiglx and has better dual-head support.

Advanced instructions for ATI configuration can be found here.

## Instalace a konfigurace desktopového prostředí

Zatímco X Window System poskytuje pouze základní lešení pro tvorbu grafického uživatelského rozhraní (GUI), desktopové prostředí (DE) pracuje nad a ve spojení s X, aby poskytlo GUI, které je zcela funkční a dynamické. DE typicky poskytuje okenního správce, ikony, applety, okna, panely nástrojů, složky, tapety, balík aplikací a věci jako drag and drop. Konkrétní funkcionalita a návrh každého DE jediněčně ovlivňují celé prostředí a dojem z něj. Tím pádem je volba DE velmi subjektivní a osobní rozhodnutí. Zvolte si nejlepší prostředí pro vaše potřeby.

- Pokud chcete něco plnohodnotného a podobného Windows a Mac OSX, je dobrá volba KDE
- Pokud chcete něco trochu více minimalistického, co by více následovalo princip K.I.S.S. (Udržuj to jednoduché a hloupé), je dobrá volba GNOME
- Xfce je obecně vnímáno jako podobné GNOME ale lehčí a méně náročné na systémové zdroje, nicméně je stále vzhledově příjemné a poskytuje velmi kompletní prostředí.
- LXDE je minimalistické DE založené na správci oken Openbox. Poskytuje většinu věcí, které jsou potřeba pro moderní desktop, přičemž stále zachovává relativně nízké využití systémových zdrojů. LXDE je dobrá volba pro ty, kteří chtějí rychle nastavit předkonfigurovaný systém s Openbox.

V případě, že chcete nějaké lehčí, méně náročné GUI pro ruční konfiguraci, můžete si zvolit instalaci pouze okenního správce (WM). Ten ve spojení s X Window ovládá umístění a vzhled aplikačních oken, ale jeho součástí implicitně nejsou věci jako panely, applety, ikony, aplikace atp.

- Mezi odlehčené plovoucí (okna volně plovou na sobě) WM patří: Openbox, Fluxbox, fvwm2, Windowmaker, Pekwm, a TWM.
- Pokud potřebujete něco zcela odlišeného, zkuste Awesome, ion, wmii, dwm, nebo xmonad.

### Nainstalujte fonty

Ještě před instalací desktopového prostředí/okenního správce byste si mohli přát nainstalovat nějaké vzhledově uspokojující true type fonty. Dobré všestranně použitelné sady fontů jsou Dejavu a bitstream-vera. Také byste mohli chtít sadu fontů Microsoftu, ty jsou obzvlášť populární na webových stránkách.

Instalujte pomocí:

    # pacman -S ttf-ms-fonts ttf-dejavu ttf-bitstream-vera

### ~/.xinitrc (znovu)

Jako jiný uživatel než root otevřete soubor /home/uživatelské-jméno/.xinitrc a určete v něm desktopové prostředí, které chcete používat. Toto vám v budoucnu umožní pro spuštění DE/WM vaší volby používat v shellu příkazy startx/xinit:

    $ nano ~/.xinitrc

Odkomentujte nebo přidejte 'exec ..' řádek pro příslušné desktopové prostředí/okenního správce. Některé příklady jsou níže:

Pro desktopové prostředí Xfce4:

     exec startxfce4

Pro desktopové prostředí KDE:

     exec startkde

Příkaz startkde nebo startxfce4 spustí desktopové prostředí KDE nebo Xfce4. Tento příkaz neskončí svoji činnost, dokud se neodhlásíte z DE. Normálně by tedy shell čekal, než se KDE ukončí, a pak by spustil další příkazy. Předpona "exec" u tohoto příkazu sděluje shellu, že tento příkaz je poslední, takže shell na provedení následujících příkazů nemusí čekat.

Pamatujte si, že ve svém ~/.xinitrc máte mít odkomentovaný pouze jednu řádek s exec.

Pokračujte níže instalací DE/WM dle vaší volby.

- GNOME
- KDE
- Xfce
- LXDE
- Openbox
- Fluxbox
- fvwm2

### GNOME

#### O GNOME

GNU Network Object Model Environment. Projekt GNOME poskytuje dvě věci: desktopové prostředí GNOME, což je intuitivní a atraktivní desktop pro koncové uživatele, a vývojářskou platformu GNOME, což je rozsáhlý framework pro budování aplikací integrovaných do zbytku desktopu.

#### Instalace

Základní prostředí GNOME nainstalujte pomocí:

    # pacman -S gnome

Můžete nainstalovat i další dodatečné balíky:

    # pacman -S gnome-extra

Je bezpečné zvolit všechny balíky z balíku extra.

#### Užiteční daemoni pro GNOME

Vzpomeňte si, že daemon je program, který běží na pozadí, kde čeká na události a nabízí služby. Daemon hal mimo jiné věci automatizuje připojování disků, optických mechanik a USB jednotek. Daemon fam umožňuje znázornění změn souborů v GUI v reálném čase, čímž umožňuje okamžitý přístup k nedávno nainstalovaným programům nebo změnám v souborovém systému. Jak hal tak fam činí uživateli GNOME život jednodušší. Balíčky hal a fam se instalují při instalaci GNOME, ale aby mohly být užitečné, musí být vyvolány.

Můžete nainstalovat grafického správce přihlášení. Pro GNOME je dobrou volbou daemon gdm.

Jako root:

    # pacman -S gdm

Také budete téměř jistě chtít daemony hal a fam.

Spusťte hal a fam:

    # /etc/rc.d/hal start

    # /etc/rc.d/fam start

Přidejte je do sekce DAEMONS ve vašem souboru /etc/rc.conf, aby byli vyvoláni při startu:

    # nano /etc/rc.conf

    DAEMONS=(syslog-ng network crond alsa hal fam gdm)

(Pokud upřednostňujete přihlášení do konzole a ruční spouštení X, vynechte gdm.)

Jako běžný uživatel spusťte X:

    $ startx

nebo

    $ xinit

Pokud soubor ~/.xinitrc není nakonfigurovaný pro GNOME, můžete ho vždy spustit pomocí příkazu xinit s cestou ke GNOME jako parametr:

    $ xinit /usr/bin/gnome-session

Pokročilé instrukce pro instalaci a konfiguraci GNOME můžete nalézt v samostatném článku o GNOME.

Gratulujeme! Vítejte v desktopovém prostředí GNOME na svém novém systému Arch Linux! Nyní byste si mohli chtít prohlédnout zbytek informací níže. Také by vás mohl zajímat wiki článek Poinstalační tipy.

#### Vzhled

Ve výchozím nastavení GNOME nepřichází s mnoha tématy a ikonami. Mohli byste chtít nějaký další atraktivní artwork pro GNOME:

Pěkný GTK engine pro témata (součástí balíčku jsou i některá témata, která ho využívají) je Murrine. Nainstalujete ho pomocí:

    # pacman -S gtk-engine-murrine

Jakmile je nainstalovaný, vyberte ho v Systém -> Volby -> Vzhled -> záložka Téma.

Repozitáře Arch Linuxu obsahují i další témata a enginy. Nainstalujte následující a podívejte se na ně sami:

    # pacman -S gtk-engines gtk2-themes-collection gtk-aurora-engine gtk-candido-engine gtk-rezlooks-engine

Mnohem více témat, ikon a tapet můžete najít na Gnome Look.

### KDE

#### O KDE

K Desktop Environment. KDE je mocné grafické desktopové prostředí pro pracovní stanice s GNU/Linux a `UNIX`em. Kombinuje jednoduchost použití, moderní funkce a výjimečný grafický návrh s technologickou převahou operačních systémů založených na UNIXu.

#### Instalace

Zvolte si jednu z následujících možností a pokračujte níže s Užitečnými daemony pro KDE:

1. Balík kde je kompletní vanilkové KDE 4.1 a spočívá v repozitáři [extra].

Nejdříve nainstalujte:

    # pacman -S zlib shared-mime-info

KDE nainstalujte pomocí:

    # pacman -S kde

2. KDEmod je komunitou řízený systém specifický pro Arch Linux, jenž je navrhován pro modularitu a nabízí i volbu mezi KDE 3.5.10 a 4.x.x. Po přidání příslušného repozitáře do /etc/pacman.conf lze KDEmod nainstalovat pacmanem. Stránky projektu včetně kompletních instalačních instrukcí se nacházejí na http://kdemod.ath.cx/.

Note: Závislost na celém kdemod3/kdemod-legacy byla odstraněna z oficiálních repozitářů Arch Linuxu. KDEmod není součástí zmíněných repozitářů a žádné standardní programy v Arch Linuxu tento balík nevyužívaly. Pokud chcete nainstalovat kdemod3-complete bez potenciálně problematického obcházení pomocí "vynucených instalací", měli byste nainstalovat balíček libopensync ručně z AUR (Viz AUR User Guidelines (Česky)#Jak_na_bal.C3.AD.C4.8Dek_z_UNSUPPORTED) nebo pomocí programu yaourt (Viz Yaourt#Easy_Install, poté yaourt -S libopensync), dokud balíček nebude v repozitářích KDEmod3. Pokud budete mít problémy, zkuste libopensync-stable (nebo libopensync-unstable pokud jste zoufalí). Jako další možnost by tento problém měla obejít instalace kdemod3-base namísto kdemod3-complete (skupina kdepim, jíž patří tento problém v závislostech, není ve skupině base). Poté můžete jít směrem vzhůru k těm balíčkům, které chcete, namísto jejich odstraňování.

#### Užiteční daemoni pro KDE

KDE bude vyžadovat dameony hal (Hardware Abstraction Layer) a fam (File Alteration Monitor). Daemon kdm (K Display Manager) poskytuje grafické přihlašování, pokud je vyžadováno.

Vzpomeňte si, že daemon je program, který běží na pozadí, kde čeká na události a nabízí služby. Daemon hal mimo jiné věci automatizuje připojování disků, optických mechanik a USB jednotek. Daemon fam umožňuje znázornění změn souborů v GUI v reálném čase, čímž umožňuje okamžitý přístup k nedávno nainstalovaným programům nebo změnám v souborovém systému. Jak hal tak fam činí uživateli KDE život jednodušší. Balíčky hal, fam a kdm se instalují při instalaci KDE, ale aby mohly být užitečné, musí být vyvolány.

Spusťte hal a fam:

    # /etc/rc.d/hal start

    # /etc/rc.d/fam start

Note: Daemon hal automaticky spustí i daemona dbus, na němž závisí.

Otevřete soubor /etc/rc.conf:

    # nano /etc/rc.conf

Do pole DAEMONS přidejte hal a fam, aby byli vyvoláni po spuštění počítače. Pokud upřednostňujete grafické přihlašování, přidejte také kdm:

    DAEMONS=(syslog-ng network crond alsa hal fam kdm)

Note: Pokud jste namísto normálního KDE nainstalovali KDEmod3, použijte kdm3 namísto kdm.

- Tato metoda spustí systém v runlevelu 3 (výchozí víceuživatelský mód v /etc/inittab) a poté spustí KDM jako daemona.
- Někteří uživatelé upřednostňují spouštění správce displeje (jímž je KDM) pomocí /etc/inittab a spuštěním systému v runlevelu 5 (grafický víceuživatelský mód). Pro více informací viz Přidání správce přihlášení (KDM, GDM nebo XDM).
- Pokud se chcete přihlašovat do konzole v runlevelu 3 a spouštět X ručně, vynechte kdm nebo ho zakomentujte výkřičníkem (!).

Teď zkuste jako běžný uživatel spustit X Server:

    $ startx

nebo

    $ xinit

Pokročilé instrukce pro instalaci a konfiguraci KDE můžete nalézt v samostatném článku o KDE.

Gratulujeme! Vítejte v desktopovém prostředí KDE na svém novém systému Arch Linux! Nyní byste si mohli chtít prohlédnout zbytek informací níže. Také by vás mohl zajímat wiki článek Poinstalační tipy.

### Xfce

#### O Xfce

Prostředí pro X bez cholesterolu. Xfce je, stejně jako GNOME nebo KDE, desktopové prostředí, ale má za cíl být při zachování vzhledové líbivosti a jednoduchosti použití rychlé a odlehčené. Obsahuje balík aplikací jako správce oken, správce souborů, panel, aplikace kořenového okna atd. Xfce je napsáno s použitím toolkitu GTK2 (stejně jako GNOME) a obsahuje vlastní vývojářské prostředí podobné jiným velkým DE. Na rozdíl od GNOME nebo KDE, Xfce je odlehčené a navržené spíše kolem CDE než kolem Windows nebo Mac. Má mnohem pomalejší vývojový cyklus, ale je velmi stabilní a rychlé. Xfce je výborné pro starší hardware a bude skvěle pracovat i na novějších strojích.

#### Instalace

Nainstalujte Xfce:

    # pacman -S xfce4

Můžete si také přát nainstalovat témata a dodatečné aplikace:

    # pacman -S xfce4-goodies gtk2-themes-collection

Note: Součástí skupiny xfce4-goodies je xfce4-xfapplet-plugin (plugin který umožňuje použití GNOME appletů v panelu Xfce4) a ten závisí na balíku gnome-panel, který zas závisí na gnome-desktop. Toto byste před instalací měli brát v úvahu, protože to znamená značný počet dalších závislostí.

Pokud si po přihlášení přejete obdivovat "Tipy a triky", nainstalujte balíček fortune-mod:

    # pacman -S fortune-mod

#### Užiteční daemoni

Vzpomeňte si, že daemon je program, který běží na pozadí, kde čeká na události a nabízí služby. Daemon hal mimo jiné věci automatizuje připojování disků, optických mechanik a USB jednotek. Daemon fam umožňuje znázornění změn souborů v GUI v reálném čase, čímž umožňuje okamžitý přístup k nedávno nainstalovaným programům nebo změnám v souborovém systému. Balíčky hal a fam se instalují při instalaci Xfce, ale aby mohly být užitečné, musí být vyvolány.

Spusťte hal a fam:

    # /etc/rc.d/hal start

    # /etc/rc.d/fam start

Note: Daemon hal automaticky spustí i daemona dbus, na němž závisí.

Otevřete soubor /etc/rc.conf:

    # nano /etc/rc.conf

Do pole DAEMONS přidejte hal a fam, aby byli vyvoláni po spuštení počítače.

Pokročilé instrukce pro instalaci a konfiguraci Xfce můžete nalézt v samostatném článku o Xfce.

Pokud chcete nainstalovat správce přihlášení, vizte Přidání správce přihlášení (KDM, GDM nebo XDM). V opačném případě se můžete přihlásit v konzoli a spustit:

     $ startxfce4

Gratulujeme! Vítejte v desktopovém prostředí Xfce na svém novém systému Arch Linux! Nyní byste si mohli chtít prohlédnout zbytek informací níže. Také by vás mohl zajímat wiki článek Poinstalační tipy.

### LXDE

#### O LXDE

LXDE (Lightweight X11 Desktop Environment) je nový projekt zaměřený na poskytnutí moderního desktopového prostředí, které má za cíl být odlehčené, rychlé, intuitivní a funkční při zachování nízkého využití systémových zdrojů. LXDE je od ostatních desktopových prostředí odlišné, jelikož každá část LXDE je oddělená a nezávislá aplikace a může být lehce nahrazena jinými programy. Tento modulární návrh eliminuje všechny nepotřebné závislosti a poskytuje větší flexibilitu. Detaily a snímky obrazovky jsou dostupné na http://lxde.org/

LXDE poskytuje:

1. Správce oken OpenBox
2. Správce souborů PCManFM
3. Systémový panel LXpanel
4. Správce sezení LXSession
5. Přepínač GTK+ témat LXAppearance
6. Prohlížeč obrázků GPicView
7. Jednoduchý textový editor Leafpad
8. XArchiver: Odlehčený a rychlý archivátor souborů založený na GTK+
9. LXNM (stále ve vývoji): Odlehčený správce sítí pro LXDE podporující bezdrátová spojení

Tyto všestranné nástroje kombinují rychlé nastavení, modularitu a jednoduchost.

Instalujte LXDE pomocí:

    # pacman -S lxde

Přidejte:

    exec startlxde

do svého ~/.xinitrc a spusťte ho pomocí startx nebo xinit

Další informace jsou dostupné ve wiki článku o LXDE.

### *box

#### Fluxbox

Fluxbox © je další okenní správce pro X. Je založený na kódu Blackbox 0.61.1. Fluxbox vypadá jako Blackbox a pracuje se styly, barvami, umístěním oken a podobnými věcmi naprosto stejně (100% kompatibilita témat a stylů).

Nainstalujte Fluxbox pomocí:

    # pacman -S fluxbox fluxconf

Pokud používáte GDM/KDM, nové sezení pro Fluxbox bude přidáno automaticky. Případně otevřete soubor .xinitrc svého uživatele a přidejte do něj následující:

Více informací je dostupných v samostatném článku o Fluxboxu.

#### Openbox

Openbox je rychlý, odlehčený, rozšiřitelný a standardy splňující okenní správce.

Openbox pracuje s vašimi aplikacemi a činí váš desktop snadněji ovladatelným. Toto je způsobeno tím, že přístup k jeho vývoji byl opačný k tomu, co se zdá být běžné u okenních správců. Openbox byl nejdříve napsán tak, aby splňoval standardy a správně pracoval. Až tehdy, když toho bylo dosaženo, se team přesunul k uživatelskému rozhranní.

Openbox je plně funkční jako samostatné pracovní prostředí, případně může být také použit jako náhrada za výchozího okenního správce v desktopových prostředích GNOME nebo KDE.

Nainstalujte openbox pomocí:

    # pacman -S openbox

Též jsou dostupné přídavné konfigurační nástroje, pokud jsou žádoucí:

    # pacman -S obconf obmenu

Jakmile je openbox nainstalován, obdržíte zprávu, že máte zkopírovat soubory menu.xml a rc.xml do ~/.config/openbox ve svém domovském adresáři:

    # su - vaše-uživatelské-jméno
    $ mkdir -p ~/.config/openbox/
    $ cp /etc/xdg/openbox/rc.xml ~/.config/openbox/
    $ cp /etc/xdg/openbox/menu.xml ~/.config/openbox/

rc.xml je hlavní konfigurační soubor pro OpenBox. Může být upravován ručně (nebo můžete použít OBconf). menu.xml konfiguruje menu pravého tlačítka.

Do OpenBoxu se můžete přihlásit skrze grafické přihlášení pomocí KDM/GDM nebo ze shellu pomocí příkazu startx. V pozdějším případě budete muset otevřít svůj soubor ~/.xinitrc (jako běžný uživatel) a přidat následující:

    exec openbox-session

Také ze shellu můžete OpenBox spustit pomocí xinit:

    $ xinit /usr/bin/openbox-session

- Openbox může být také použit jako okenní manažer pro GNOME, KDE a Xfce.

Pro KDM už nezbývá nic na práci; u KDM již je openbox v seznamu sezení.

Mezi užitečné odlehčené programy pro OpenBox patří:

- PyPanel nebo LXpanel, pokud chcete panel
- feh pokud chcete změnit pozadí
- ROX pokud chcete jednoduchého správce souborů (mimo jiné poskytuje i jednoduché ikony)
- PcmanFM – odlehčený ale všestranný správce souborů (též zahrnuje funkci ikon na ploše)
- iDesk (dostupný v AUR) pro ikony na ploše

Více informací je dostupných v samostatném článku o Obenboxu.

### fvwm2

FVWM je velmi schopný okenní správce s podporou virtuálních ploch pro systém X Window splňující ICCCM. Vývoj je aktivní a podpora je výtečná.

Nainstalujte fvwm2 pomocí:

    # pacman -S fvwm

fvwm bude automaticky vypsán v menu sezení KDM/GDM. Případně přidejte do souboru .xinitrc svého uživatele řádek:

    exec fvwm

## Prohlížeč, kodeky, video přehrávač a užitečné aplikace

### Webový prohlížeč

Věčně populární webový prohlížeč Firefox je dostupný skrze pacmana, nicméně nepoužívá své oficiální označení, a tak se program při otevření objevuje pod svým vývojovým názvem Gran Paradiso.

Instalujte pomocí:

    # pacman -S firefox

Dále si určitě nainstalujte 'flashplugin', 'mplayer', 'mplayer-plugin', a balíky 'codecs' pro plnohodnotný zážitek z webu:

    # pacman -S flashplugin mplayer mplayer-plugin codecs

Pro nováčky: Pokud máte x86_64 verzi Arch Linuxu, nepoužívejte u pacmanu volbu `flashplugin` zmíněnou výše nebo obdržíte chybové hlášení. Adobe nyní nabízí 64-bitovou verzi Flash pluginu. Podívejte se prosím na článek o instalaci Flashe na Arch64.

- Poznámka: Povedlo se mi zprovoznit pluginy pouze symlinkováním všeho z '/usr/lib/mozilla/plugins' do '~/.mozilla/plugins', přesněji tedy spuštením příkazu '`mkdir ~/.mozilla/plugins && ln -s /usr/lib/mozilla/plugins/* ~/.mozilla/plugins`'.

(Balíček codecs obsahuje většinu kodeků, včetně těch pro Win32, Quicktime a Realplayer9 obsah.)

### VLC

VLC Player je všestranný přehrávač multimedií, který zvládá mnoho různých formátů, ať už z disku nebo ze souboru. Poskytuje také možnost přenášet multimédia přes LAN (lokální síť). Instalujte pomocí:

    # pacman -S vlc

Knihovna libdvdcss poskytuje podporu pro dekódování chráněných DVD. Před instalací se ujistěte, že je používání libdvdcss ve vaší zemi legální!

    # pacman -S libdvdcss

### Užitečné aplikace

Pro více aplikací se podívejte na článek užitečné aplikace.

## Další informace

Další informace a podporu můžete nalézt na domovské stránce, wiki, fóru, IRC kanálu nebo mailing listech.

Categories:

- Getting and installing Arch (Česky)
- About Arch (Česky)